Elämää piensijoittajana…
Päivän teema taitaa olla voittojen kotoutus viime aikojen voittajista ja reallokaatio muihin? Eikös tämä ole ihan tervettä nousumarkkinassa?
Saxena tykkää arpoa markkinan suuntaa weekly 40MA:n avulla. Huomatkaa sininen nuoli kuvan oikeassa laidassa
https://x.com/saxena_puru/status/1781561340982964379
Melkoinen setti Russell Napierilta, joka vain paranee loppua kohden, jos jaksaa keskittyä:
Referointi olisi lähes mahdoton tehtävä, mutta poimintana Russell mainitsee USA:n markkinan mahdollisena esimerkkinä yliarvostetusta osakemarkkinasta (johon ei välttämättä kannata sijoittaa, vaikka tulevaisuus näyttääkin hyvälle). Monessa opissa viittaa myös Kiinaan, jota ei näe hyvänä sijoituskohteena.
Hyvä esimerkkihuomio, jota en ollut aiemmin niin hyvin sisäistänyt oli se, että valuutan arvoon vaikuttaa suuresti myös pääomamarkkinoiden houkuttelevuus. Tästä johtuen esim. USD lienee verrattain vahva, vaikka bigmac yms. indekseillä mitattuna sen tulisi olla paljon nykyistä heikompi. Kiinan valuutta saattaa juurikin tästä johtuen (Pääomien pako markkinalta) ollakin aivan liian vahva toisin kuin moni olettaa.
Ensi viikolla on sijoittajan psykologinen puoli kovilla ja apua voi hakea täältä..
https://twitter.com/JesseCohenInv/status/1782043202846933216
https://twitter.com/JesseCohenInv/status/1782029187907260487
Financial Timesissä artikkeli NYSE:n muuttamisesta 24/7 börsiksi. Alla tärkeimmät:
The New York Stock Exchange is polling market participants on the merits of trading stocks around the clock as regulators scrutinise an application for the first 24/7 bourse.
The issue has become a hot topic in recent years, prompted in part by the 24-seven operation of cryptocurrency trading and the rise in retail investor activity first spurred by coronavirus pandemic lockdowns.
Stock exchanges have become something of a laggard in a world where other big markets, including US Treasuries, major currencies and leading stock index futures, can be traded around the clock from Monday to Friday.
Tervehdys ketjuun! Eurotalouden ostopäälliköiltä hieman parempia uutisia: palvelualat ovat palanneet Saksan johdolla odotettua vahvempaan kasvuun huhtikuussa, mikä on hyvä asia mm. työllisyysnäkymän kannalta. Teollisuudessa sen sijaan edelleen synkät tunnelmat.
EDIT. Ohessa pikakommentti luvuista.
Osakkeet ovat ennätyssuosittuja Yhdysvalloissa, jos katsotaan omistajien määrää tai osakepainoa suhteessa muuhun finanssivarallisuuteen. Tämä ei yleensä ole ennakoinut hyvää osakemarkkinan seuraavan 10v tuotoille.
Videolla on toinenkin kuvaaja, mutta tässä on itse eniten seuraamani hehtaaripyssy USA-sijoittajien osakepainosta. Linkki löytyy videon alta automaattisesti kvartaaleittain päivittyvään kuvaajaan. Tuohon voisi sovittaa aika hyvin SP500:sen rullaavat 10v tuotot tai kumulatiiviset tuotot käänteisellä asteikolla: korkea osakepaino = yleensä heikko tuleva tuotto ja päin vastoin.
Muutama muu sälänosto.
USAn tuloskausi on lähtenyt melkein 10 % tuloskasvulla ja tulosylityksillä liikkeelle. Tämä viikko muuttanee näitä lukuja vielä isosti.
Mikään ei muuta sentimenttiä kuin osakekurssit…
Tästä toisesta hehtaaripyssystä eli “Buffett-indikaattorista” oli aiemmin ketjussa keskustelua. Tässä globaali osakemarkkinoiden markkina-arvo ja paikoitellen karkea suhde globaalii BKT:hen. Sanoisin, että tämäkään ei huuda mitään erinomaista ostopaikkaa niin yleisesti ottaen osakkeissa.
Entäs kun korot lähtevät laskuun, eikö se vain lisää osakepainoa entisestään?
Hesuli ja Jenkki toki täysin eri mittakaavassa
Riippuu, miksi ne laskee. Soft landing? Ehkä osakkeet, joihin on jo hinnoiteltu paljon hyvää, nousevat lisää. Hard landing? Yleensä raju korkojen lasku ja osakkeiden lasku tapahtuu samaan aikaan.
Ja huom. esim. velkakirjojen arvo myös nousee korkojen laskiessa, mikä taas laskee myös osakepainoa.
Velkakirjojen arvon noustessa osakepaino laskee, mutta ei välttämättä juurikaan lisää velkakirjojen kysyntää niiden tuotto-odotusten vähentyessä.
Kun varallisuus keskittyy ja hakee tuottoja se menee sijoitusinstrumentteihin kulutuksen sijaan. Laskee yrityksien tuloksia, mutta nostaa kursseja .
Mutta onko rajussa korkojen laskussa ja osakkeiden laskussa samaan aikaan mitään loogista kausaliteettia, vai onko kyseessä samanlainen tapahtuma ja korrelaatio, kuin se, että yleensä hukkumisia tapahtuu eniten silloin, kun jäätelöiden kulutus on korkeimmillaan? Tässä tapauksessa kun jokainen varmaan ymmärtää sen, ettei jäätelöiden voimakas kulutus tosiasiassa vaikuta pätkääkään hukkumisten määrään. Kausaliteetti ja korrelaatio eivät ole sama asia.
Miksi korkojen lasku toimenpiteenä aiheuttaisi missään olosuhteissa osakkeiden laskun, ceteris paribus, kun tiedämme sen faktana, että korkojen laskun myötä tuottovaatimukset laskevat pääomamarkkinoilla ja sitä kautta omaisuuserien arvot nousevat kautta linjan, sekä myös taloudellisen aktiviteetin jonkunasteisen piristymisen koska rahoituksen saatavuus helpottuu?
Eikö huomattavasti loogisempaa olisi se, että osakkeet saattavat laskea korkojen kanssa samaan aikaan, koska talous on ajettu korkeilla koroilla ahtaalle ----> sijoittajat pelästyvät tulosten laskevan heikon taloudellisen näkymän takia -----> osakkeet laskevat koska sijoittajat myyvät heikon taloudellisen näkymän takia ----> korkoja lähdetään laskemaan jotta heikko taloudellinen näkymä muuttuisi paremmaksi, jolloin tapahtuu ilmiö, että niin osakkeet kuin korotkin laskevat hetkellisesti samaan aikaan, koska korkojen laskun myötä tapahtuva tuottovaatimuksen lasku ja talouden näkymän parantuminen ei vielä ole ehtinyt vaikuttamaan pääomamarkkinoiden hinnanmuodostukseen yhtä voimakkaasti kuin markkinoiden myyntipaineen aiheuttanut heikko taloudellinen näkymä, joka siis osaltaan on peräisin liian korkeasta korkotasosta suhteessa talousalueen potentiaaliin? Tällöin korot ja osakkeet laskevat hetkellisesti samaan aikaan, vaikka laskevilla koroilla ei ole mitään tekemistä osakkeiden laskun selittävänä tekijänä.
Tässähän on tismalleen samasta asiasta kyse. Aivan kuten lämmin sää saa ihmiset sekä syömään jääteköä, että menemään uimaan (mistä siis seuraa joitakin hukkumisia), niin huono taloustilanne saa yritysten voitot ja näkymät laskuun, mikä vaikuttanee kursseihin, sekä saa keskuspankin laskemaan korkoja. Korrelaation mainitseminen ei sisällä väitetä kausaliteetista.
Rajusti yleistäen voisi muotoilla, että molemmat johtuvat “flight to safety” -efektistä eli sijoittajat pakenevat pois riskisemmistä sijoituksista. Syitä voi olla talouden heikentyminen, tai esimerkiksi likviditeettikriisi. Koronakevät 2020 oli melko äärimmäinen esimerkki, samoin finansikriisi.
Tuo on iso teema, mistä ei ole viime vuosina keskusteltu paljoa.
Vaikka Jeff Bezos kuluttaa paljon jahteihin ja bileisiin, hän ei millään oikein pysty suhteessa varallisuuteensa polttamaan rahaa samassa suhteessa, kuin keskiluokkaisempi enemmän kädestä suuhun elävä henkilö.
Rikkaiden paisuvalla säästämisasteella ja osuudella talouden kakusta on selitetty aiemmin muunmuassa korkojen laskua.
Muistaakseni, tämä tulee nyt ulkomuistista, kuitenkin 10 % eniten tienaavista vastaa melkein puolta kaikesta kulutuksesta USAssa.
Mutta periaatteessa mikäli eriarvoisuus jatkaa vain kärjistymistään ja rikkaat harrastavat perisyntiään eli finanssiomaisuuden kerryttämistä, meidän pitäisi nähdä a) lisää velkaantumista valtio / muiden kansalaisten keskuudessa ja periaatteessa, vähän marxilaista pohdiskelua, c) jossain vaiheessa tuo voisi alkaa näkyä talouden kuihtumisena. Mutta siihen on kyllä matkaa. Yhteiskuntarauha taitaa ensin olla tulilinjalla Yhdysvalloissa.
Nordean talousennuste: Suomi lähtee kasvuun jälkijunassa.
Nordea ennustaa Suomen talouden kääntyvän kasvuun loppuvuonna. Taloutta piristävät inflaation hidastuminen ja kotitalouksien ostovoiman koheneminen sekä keskuspankin koronlaskut. Maailmantalouden yleiskuva on alkuvuonna piristynyt hieman, mutta sitä varjostavat edelleen lukuisat geopoliittiset riskit. Maailmantalouden kasvunäkymä on kohentunut alkuvuonna, kun erityisesti Euroopan maissa inflaatio on hidastunut ja Kiinan elvytyspolitiikka on onnistunut vakauttamaan maan kasvunäkymän.
- “Odotamme Euroopan keskuspankin aloittavan koronlaskut kesäkuussa. Euroalueen bruttokansantuote ei ole juurikaan kasvanut kohta kahteen vuoteen ja hintapaineet rauhoittuvat edelleen. Tämä sallii rahapolitiikan keventämisen”, pääekonomisti Tuuli Koivu kertoo.
Yhdysvalloissa sen sijaan kasvu on jatkanut yllättämistään yläsuuntaan ja osa viimeaikaisista indikaattoreista kertoo uudelleen nousevista inflaatiopaineista. Tämä viivästyttää rahapolitiikan käännettä Atlantin takana ja Nordea odottaakin Yhdysvaltain keskuspankin Fedin aloittavan koronlaskut vasta syyskuussa. Maailmantalouden riskit ovat edelleen kallellaan alasuuntaan ja erityisesti geopolitiikka voi tuoda ongelmia tuotantoketjuihin ja heikentää kasvunäkymää tekemällä yrityksistä ja kuluttajista aiempaa varovaisempia.
- "Yksi syy euroalueen Yhdysvaltoja selvästi heikompaan kehitykseen on ollut juurikin kuluttajien ja yritysten varovaisuus. On epävarmaa, riittääkö korkojen lasku kääntämään euroalueen tunnelman nousuun, " Koivu pohtii.
Muutamat käppyrät.
Nordean koko talousennuste luettavissa täältä (pdf).
Minusta tuossa tulee selvä ajatusvirhe sitä kautta, että katsotaan vain kysyntäpuolta. Päin vastoin näkisin, että rikkaiden törkykuluttaminen on se perisynti ja nimenomaan säästäminen on hyvä asia. Näin, koska sillä kuluttamisella on inflatorinen vaikutus, kun taas säästämisellä/investoinneilla tuotetaan lisää yhteiskunnan tarvitsemia hyödykkeitä, jolloin kaikkien elintaso paranee. Nimellisesti mitattu ja reaalinen BKT voivat toki käyttäytyä ainakin lyhyellä aikavälillä eri tavalla.
Esimerkiksi, jos vaikka joku Kyösti Kakkonen päättäisi, että tuhlaisi kaikki tulonsa ja rahansa rakentaakseen omaan käyttöönsä alppien korkuisen keinovuoren Kiihtelysvaaralle. Tuolla olisi hetkellisesti taloutta kiihdyttävä vaikutus. Kuitenkin huonona puolena tuohon käytettäisiin samalla sellaisia yhteiskunnan resursseja, jotka olisi voitu käyttää vaikka infran korjaamiseen, tai asuintalojen rakentamiseen. Näin ollen tällaisten tavallisten kansalaisten tarvitsemien hyödykkeiden hinnat nousisivat.
Sitten taas, jos he sijoittavat yrityksiin joilla tuotetaan yhteiskunnan ja tavallisten kansalaisten tarvitsemia hyödykkeitä, ja sitä kautta kyseisiin tuotantokoneistoihin ja kyvykkyyksiin investoidaan lisää, niin syntyy enemmän ihmisten tarvitsemia tuotteita ja halvemmalla. Väittäisin, että keskimäärin tässä vielä pätee sellainen luonnonlaki, että mitä tuottoisampi investointi (suhteessa riskiin) tekijälleen on, niin todennäköisesti se on myös sitä tuottoisampi yhteiskunnallekin. Näin, koska tuotot tuppaa olemaan kovimpia siellä missä tarve on suurinta.
En näe, että USA:ssakaan ongelmana on rikkaiden/pääomien suuri määrä, vaan ongelma on se köyhien määrä, eikä näiden asettaminen vastakkain korjaa mitään. Jos rikkaista hankkiuduttaisiin eroon, niin köyhistä tulisi reaalisesti vielä köyhempiä. USA:n tapauksessa yksi suuri eroarvoisuutta aiheuttava tekijä taitaa olla ennemmin dollarin reservivaluutta status, ja siten henkilötyön kannalta liian korkea valuuttakurssi. Tuota vastaan voikin olla, että oikea ratkaisu onkin liittovaltion rajumpi velkaantuminen tasaamaan ongelmaa ja ehkä tähän suuntaan onkin viime vuosina tarkoituksella menty.
Suomi taas on esimerkki pääomaköyhyydestä. Jos rikkaita ja pääomia olisi samaan tapaan kuin Ruotsissa, niin kyllä meilläkin myös huono-osaiset voisivat paljon paremmin.
Tämä halvemmalla tuottaminen edellyttäisi että niitä tuotettaisiin joko vähemmällä väellä sama määrä tai samalla porukalla enemmän, eli automaation/tekoälyn lisäämistä ja työtuntien vähenemistä per tuotettu hyödyke. Ihmisiä jäisi työttömäksi.
Jos kaikki tekisivät saman nousisi työttömien määrä yhteiskunnassa merkittävästi ja samaan aikaan veronmaksajat vähenisi. Jos yhteiskuntarauha haluttaisiin säilyttää pitäisi työnsä säilyttäneiden veroja nostaa, eli heidän ostovoimansa laskisi, eikä työttömillekkään enempää voisi maksaa. Lopputulos deflaatiokierre.
Tämä on mielenkiintoinen keskustelu. Pahoittelut tässä seuraa hieman pidempi kommentti, mutta toivottavasti antoisa ja ajatuksia herättävä.
Perinteinen ajattelumalli on, että säästäminen on hyve, sillä sillä voidaan rahoittaa investoinnit ja tätä kautta yleisen elintason nousu.
Useissa maissa talouskasvun “alkuvaiheessa” on talous pistetty säästömoodiin, millä ruokitaan investointeja. Kasvavat taloudet tuppaavat jopa olemaan niin pääoman nälkäisiä, että ne ovat kasvuvaiheen alkupäässä alijäämäisiä (esim. USA 1800-luvulla, E-Amerikka samana aikana jne.).
Suomessakin 1952 pääministerinä toimiva Urho Kekkonen julkisti käsittääkseni kuivan kirjapamfletin “Onko maallamme malttia vaurastua”, jonka ydinviesti korosti säästämisen tärkeyttä, jotta ne säästöt voidaan kanavoida teollisuuden investointeihin ja tätä kautta koko maan elintason nousuun.
Tästä johtuen monet täällä ovat saattaneet kuulla vanhempien sukupolvien anekdootteja, miten pankista ei kotitalous saanut lainaa kuin anenemalla jos silloinkaan! Tämän havainnon takana oli ihan oikea teollisuuspolitiikka: säästöt lainoina teollisuuteen, ei kotitalouksien käyttöön. Tämä muuttuikin radikaalisti 1980-luvulla, mutta se on eri tarina.
Sitten nykyaikaan. Useimmat kypsät taloudet ovat vaiheessa, missä kokonaiskysynnän heikkous on se suurempi ongelma. Investointeja tehdään vähemmän, kun ne ei kannata. Tosin tätä teemaa sotkee herkästi se, miten nyt aineettomat investoinnit kuvioon lasketaan. Kaiken kaikkiaan, kehittyneet taloudet eivät ole niin pääoman nälkäisiä enää, kuin ennen.
Tässä mielessä säästäminen (eli muiden tulojen pidättäminen itsellään), ei välttämättä enää olekaan kansantalouden tasolla liiassa määrin niin jees.
Muutama tarkennus. Näin siis yleistasolla. Ehdottomasti kannattaa säästää yksilönä. Ongelma on, jos on, enemmänkin varallisuuden pakkautuminen suhteellisen pienelle porukalle.
Todellisuudessa varallisuuden tarkka mittaaminen on vaikeaa, ja käsitys siitä kuinka paljon yhteiskunnat ovat eriarvoistuneet 1950-luvun “kultaisen ajan” jälkeen vaihtelee. Enkä siis sano, että rikkaista pitäisi hankkiutua eroon. Päinvastoin. Mutta jos varallisuus keskittyy liikaa ja liian pitkäksi aikaa samalle poppoolle, se voi olla ongelma. Ja nyt en puhu mistään spurgumiljonääreistä, jotka rähisevät sikarit suussa jotain parempaa mutta huonosti istuvaa päällään, vaan superrikkaista luokkana. Kuten joskus tokaistaan, kapitalismi pitää välillä pelastaa kapitalisteilta.
Jep. Ainakin tuo linkkaamani paperi ja muitakin tutkimuksia viittaavat siihen, että osasyy julkiseen velkaantumiseen länsimaissa saattaa tulla tietyn ryhmän säästöjen paisumisesta.
Tämä voi nopeasti kuulostaa ristiriitaiselta: miten mukan tietyn kansanryhmän säästäminen “pakottaa” valtion ja muut velkaantumaan? Jos säästöt eivät mene yleistä elintasoa kasvattaviin investointeihin (ja sitä kautta kiertoon talouteen), ne on pois muiden tuloista (systeemitasolla säästöjen on muuten kirjanpidollisesti pakko vastata investointeja, mutta ei mennä nyt siihen Maatasolla ei, mutta maapallon tasolla kyllä). Toisen meno on toisen tuloa. Kuten yllä jo totesin, toisen säästäminen on tulojen leikkaamista toiselta. Koko talouden tasolla tämä on kivuliasta, joten helpompi tapa adjustoitua on ottaa velkana tuo toisen säästö. Nuohan pitääkin siis jälleen kokonaisuuden tasolla mätsätä: raha ei voi hävitä tyhjyyteen. Valtioiden velkaantuminen voi siis ainakin osassa länsimaita olla tällainen hätäventtiili mikä mahdollistaa suuremmat säästöt ylisäästäjille.
Sama tapahtuu myös maatasolla. Esim. Kiinan ja muiden, esim. öljymaiden ylisäästäminen pakottaa reservivaluutta USAn velkaantumaan.
Jos aihe kiinnostaa enemmän, Michal Pettis on sivunnut aihetta esim. blogissa sekä erinomaisessa ja napakassa kirjassa “Trade Wars are Class Wars”.
Tässä vanhempi blogiteksti. Varoitus: nämä ovat sitten tervaisia tekstejä!
https://carnegieendowment.org/chinafinancialmarkets/69838
Lisäys: lainaus pätkästä:
"There are only two ways investment can rise and two ways savings elsewhere can drop. A savings glut, in other words, must result in one or more of the following adjustments, enough to fully offset the savings glut:
-
Productive investment rises. If productive investment has been constrained by a lack of savings, productive investment will rise. There may be a rise in debt associated with an increase in productive investment, but because this debt can be fully serviced by the increase in productive capacity, higher debt will not result in a higher debt burden.
-
The debt burden rises. Nonproductive investment can also rise. Excess savings can cause unsold inventory to rise because the economy produces more than it consumes. It can also cause large speculative flows into real estate or other assets, perhaps even setting off asset bubbles. When this happens, it can create additional investment outlets for excess savings in the form of projects, including most often real estate projects, whose economic value can only be justified by rising price expectations. The debt associated with a rise in unproductive investment represents a rise in the debt burden.
-
The debt burden rises. Rising asset prices can unleash a consumption boom if this causes ordinary households to feel wealthier and so increase their consumption (the wealth effect). This increased consumption creates what I will call, perhaps clumsily, a consumption glut. A savings glut can also force changes through the financial system. As deposits pile up in the banking system or as money flows into funds, there is pressure within the banks and funds to deploy them into riskier assets. One way this happens is through a weakening of credit standards, so that households that once might have been denied access to consumer credit suddenly find it easy to borrow. They expand consumption. Needless to say, in either case, the debt associated with a rise in consumption represents a rise in the debt burden.
-
Unemployment rises. If the reduced consumption caused by a savings glut is not matched by higher investment or by a consumption glut, total demand drops, resulting in higher unemployment. Unemployed workers stop producing goods and services but do not stop consuming. Because savings is simply the gap between production and consumption, unemployment causes the savings rate to drop.
Economists almost always miss this point. A global savings glut must be accompanied by one or more of the four adjustments listed above, two of which result in a rise in overall global savings and two of which don’t. The former occurs if the economy rebalances either in the form of higher productive investment or in the form of higher unproductive investment (although in the second case it is only temporary). The latter occurs if the economy rebalances either in the form of a consumption glut or in the form of a rise in unemployment."
Lisäys 2: tässä kans toinen mielenkiintoinen tutkimuspaperi aiheesta.
Pahoittelut viestin pituudesta, tämä on yksi lempiaiheitani.