Jotkut sijoittajat viehättyt näistä Hesulin mörnijäosakkeista jotka näyttävät päällepäin halvalta. Halpuus on tietenkin subjektiivista.
Jos osakepoimintatyyli keskittyy bongaamaan näitä Hesulin halpoja ja sitten haaveilla että liiketoiminta yhtäkkiä paranee ja kurssi raketoi; niin suosittelisin kyllä laittamaan edes osan rahoista vaikka indeksirahastoihin että ei ihan kaikkea menetä tappioihin.
En missään nimessä tyrmää Hesulia, mullakin on Hesulia mutta vain päälistan isoja ja tuurilla poimittu niin että YTD on nytkin reilusti plussalla.
Mutta noiden kaikenlaisten pikkufirmojen kanssa tulee olla hyvin varovainen. Noh kyllä itsekin hukkasin vähän rahaa Wittediin, mutta tajusin myydä pois kun totesin että kurssi menee vain alaspäin.
Monihan täälläkin foorumilla sanoo ostavansa alentaakseen keskihintaa, se on psykologinen loukku. Ostaako tosiaan vain alentaakseen keskihintaa vai uskooko tosiaan että osake lähtee takaisin nousu-uralle? Jos ei edes itse kunnolla usko että osake lähtee nousuun niin miksi ostaa lisää kun pitäisi myydä kaikki pois.
Olen toki itsekin sortunut liian usein samaan eli todennut että pitäis myydä tappiollinen positio. Ja sitten ostanut vielä lisää ”toivotaan ihmettä” strategialla ja lopuksi myydä pois ihan helvetin tappiollinen positio.
Minulla on isoja firmoja isommalla rahalla ja pikkufirmoja pienemmällä rahalla. Kaikki siis omiin varoihin suhtautettuna, joten minun iso raha voi olla toiselle pieni.
Samoilla linjoilla itsekin, minulla 19 päälistan yhtiötä, joista 16 suuria ja 3 keskisuuria, näissä YTD vihertää valtaosassa. Yhtäkään pientä tai First Northin yhtiötä en enää hanki, kokemus ja opetukset läsnä vahvasti, sekä sitä kautta tiedostettu ja peilikaapista pällistäneen sällin kanssa yhteistuumin suullisesti allekirjoitettu riskirajasopimus. Isoissa tuototkin toteutuu turvallisemmin, vaikkakin tylsemmin, mutta enemmän ne pitkässä omistajalähtöisessä juoksussa antaa, kuin ottaa.
Nyt tulee täysin mutuilua ilman faktoja, mutta kuulen mielelläni mielipiteitä.
Olen pohtinut pitkään, onko yksi syy Hesulin / First Northin pienyhtiöiden mörnimisiin ja pettymyksiin se, että listautumisessa perustajat ovat jo tehneet pienen hillonsa, eikä perustajilla tai uusilla johtoryhmäläisillä ole sen myötä kunnoillista kasvuhalukkuutta, menestymisen nälkää tai yleistä muutoshalukkuutta, kun riittävä elintaso omaan sosiaaliseen vertailuryhmään saavutettu.
Isoissa yhtiöissä on sitten sen verta fiksua ja ulkomaista rahaa mukana joka osaa, vastoin suomalaista perusluonnetta, vaatia omien etujensa suojelemista siten, että johdon ja hallituksen pakko tosissaan sitä kasvua ja tulosta tehdä.
‘Suomalainen unelma’ kun on varsin vaatimaton, eikä sen saavuttamiseen tarvita (globaaliin vertailuun nähden) kovin paljoa varallisuutta: Omistusasunto, mökki, auto ja ‘luksuksena’ ehkä siihen vielä moottorivenhe tai vanha purjevene tai muu härveli. Parinsadantuhannen varallisuus näihin riittää, jos sijainnista/laadusta on valmis tinkimään.
Yhdysvalloissa jo random lähiön naapuripiiristä löytyy monta huomattavasti menestyneempiä ja on ihan eri tavalla sitä liskoaivojen kilpailuviettiä ja menestymisen nälkää, kun sosiaalisessa lähipiirissä on huomattavasti leveämmin eläviä, eikä menestymistä siellä tarvitse pahoitella samalla tavalla kuin Suomessa.
Kirjoituksessa nyt toki vedetty kaikki mahdolliset mutkat suoriksi. Jos kirjoitus mielletään poliittiseksi, niin liputtakaa tai poistakaa ennemmin kuin politiikkaketjuun siirtäminen
Lisäisin tähän vielä sen että perustajaporukka ei malta jäädä sivuun operatiivisesta toiminnasta vaikka kasvava pörssiyhtiö saattaisi tarvita vähän toisenlaista osaamista. Exit on osittain tehty ja sitten leppoisasti pyöritellään firmaa niinkuin ennenkin, mutta ei oteta enää mitään stressiä kasvusta tai varsinkaan mitään riskejä. Jos se exit oli tavoite niin miksi pitää jäädä nurkkiin pyörimään?
Lisäys: jenkeissä perustajaporukka lähtis miettimään uutta firmaa. Jos on nälkää tehdä niin sitten on kerrankin sitä pääomaa ekasta exitistä. Jenkeistähän näitä esimerkkejä sarjayrittäjstä riittää.
“Myyntihetkemme on kaukana optimaalisesta, mutta tässä kohtaa tiivistämme mieluummin salkkumme rivien määrää ja ohjaamme pääomat paremman riski/tuotto-suhteen kohteisiin.”
Kurssi historiallisissa pohjissa ja kaksi kolmesta tytäryhtiöstä heikoimmassa makromarkkinassa sitten pariinkymmeneen vuoteen. En tiennytkään sellaisesta osakepoiminnan metodista kuin “rivien määrän tiivistäminen salkussa” syklin pohjalla huonoon hintaan😀. Itse jään telineisiin odottelemaan KH:n kanssa.
Samaa mieltä! Sivusta kun saa katsoa on tilanne oikeinkin herkullinen .
On nämä ‘kapinalliset’ oikeassa tai ei, saisi tutkimustyön tasosta ja syvyydestä ottaa mallia yksi jos toinenkin ‘talouslehtemme’ ainaisten P/E mittareilla varustettujen ‘Halvimmat osakkeet top 5’ sijasta.
Jos EKP olisi tiukempi korkohommien kanssa, niin voisiko se tehdä eurosta houkuttelevamman sijoittajille, ja odottaakohan markkinat ettei EKP ole löysäämässä. Tietysti talousnäkymät, julkaistut talousuutiset/-luvut voivat myös vaikuttaa. Mahtaako EKP olla sitten odotettua nihkeämpi rahapolitiikassaan tai siis meinataanko asioiden menevän nihkeämmin lähitulevaisuudessa. Vai/ja meinataanko, että Fed olisikin kyyhkysmäisempi?
Vastuutonta aloittelijatason “ehkäniinjatainäin”-spekulointiani, joka toivottavasti aiheuttaa sen, että joku fiksumpi vastaa kysymykseen.
Melko vahvasti eri mieltä. Suurimmat menestykset globaalisti firmoja joissa perustajatoimari tai -tiimi pysynyt pitkään mukana. Microsoft, Nvidia, Shopify, Amazon, Meta… vain muutamia mainitakseni. Ei toki pidä yleistää, ja monista alkuvaiheen perustajista ei ole suuremman yrityksen johtajaksi.
Veikkaisin ennemminkin että parhaat yritykset Suomessa eivät näe First Northia tai edes päälistaa varteenotettavaksi.
Ps. Teknologiayrityksen perustajana oma lehmä ojassa.
Minusta erityisen hauska teoria tuon Pepe Silvia nimen keksimiseen on se, että Charlie-raukan erittäin paha lukutaidottomuus olisi yhdistynyt Pennsylvania nimen jatkuvaan esiintymiseen postissa