Klassinen esimerkki täysin umpisurkeasta viestinnästä. Jos siellä olisi yhtään järkeä päässä, niin Sohlström olisi viimeistään tänään aamulla antanut tiedotteen että mitä Stora aikoo tehdä asian eteen, oli vastuu loppujen lopuksi heillä vai koneen kuljettajalla tai jossain muualla. Surkea tapaus toki ensisijaisesti luonnon näkökulmasta.
Synkkiä uutisia ja metsäalan omaa möhlintää riittää:
”Uutisvirta on ollut negatiivista Metsä Boardille, UPM:lle ja Stora Ensolle. Siten kaikkien yhtiöiden tulosennusteisiimme kohdistuu H2:lle laskupaineita”
Ainakin ohjeet on olleet toiminnan suhteen:
”Jokea ei saa ylittää koneilla esiintymispaikan kohdalta ja pienveden ylityspaikka esiintymispaikan yläpuolelta tulee valita siten, ettei ylityksestä aiheudu kiintoaineen huuhtoutumista uomaan”
”Varjostavan puuston poistamista esiintymispaikan välittömästä läheisyydestä eli toisin sanoen suoraan jokeen rajautuvilla kuvioilla tulee välttää, sillä valaistusolosuhteiden muutokset joessa heikentävät jokihelmisimpukan esiintymispaikkaa.”
Viestissä on lueteltu tarkasti metsänkäyttökuviot, jotka rajautuvat jokihelmisimpukan esiintymän läheisyyteen. Yhtiölle ja metsänomistajalle on myös palautettu mieliin, että jokihelmisimpukka on ”erittäin uhanalainen, erityisesti suojeltava ja rauhoitettu”.
”Jokihelmisimpukan esiintymispaikkaa heikentää sellainen metsänkäsittely, josta aiheutuu muutoksia uoman varjoisuuteen tai kiintoaineen huuhtoutumista esiintymispaikalle”, ely-keskus ohjeistaa.
”Jos maaperää käsitellään, ainoastaan kevyt muokkaus tulee kyseeseen ja muun muassa ajourat tulee suunnata siten, että huuhtoutumista jokeen ei tapahdu”
Ei näytä kuitenkaan vaikuttavan osakekurssiin jokihelmisimpukoiden kohtalo. Se siitä vastuullisesta sijoittamisesta.
Tässä mielenkiintoista on se, että leimikonsuunnittelua tehdessä tähän on todennäköisesti tehty joen ylityspaikka (jonka saa tehdä ympäristönsuojelu-, sekä metsälaki -kohteille tietyin edellytyksin).
Tästä muodostuu metsänkäyttöilmoitusta tehdessä automaatti-ilmoitukset Metsäkeskukselle, jossa heidän työntekijöiden tulisi manuaalisesti nämä tarkistaa. Jos leimikonsuunnittelu on tehty oikein, metsäkeskus on tästä omalla tavallaan vastuussa. Jos leimikonsuunnittelussa ei tätä joenylityskohtaa ole merkattu, on korjuuyritys sooloillut.
SE puun ostajana on tilaajavastuulakien mukaisesti virallisesti tästä vastuussa jos työmaalla on toimittu sääntöjen mukaisesti.
Sen kummemmin tapauksen todellisia taustoja ja annettuja ohjeita tietämättä, ihmettelen silti kommenttiasi siitä etteikö tätä muka voisi yksittäisten henkilöiden vastuuksi laittaa.
Ajokonekuski ajoi joen yli ja motokuski kaatoi sitä ennen puut liian läheltä jokea.
Mikäli rikkoivat annettuja ohjeita, niin ketkä muut lasket syyllisiksi näiden kahden henkilön lisäksi?
Stora-Enson, sen liikekumppanin ja jokihelmisimpukan tapauksessa ollaan julkisen tiedon pohjalta menemässä rikostutkinnan suuntaan. Samaan aikaan Stora-Enso kertoo luonnollisesti jatkavansa asian selvittämistä perusteellisesti. Seuraamukset arvioidaan tulosten perusteella, kuka on vastuussa ja miten ja miten korjaavat toimenpiteet laaditaan. Sitä odotellessa voi leikkiä ajatusleikkiä:
Tulevaisuudessa yritysvastuudirektiivi (josta aiemmin kirjoittelin) tulee osaltaan säätelemään vastuiden jakautumista sekä sanktioiden kokoa suurten yritysten arvoketjuissa. Direktiivissä painotetaan tosiaan huolellisuusvelvoitetta ympäristö- ja ihmisoikeusasioiden osalta tietyillä rajauksilla. Pahimmillaan (skenaario jota pidän hesulissa epätodennäköisenä alkuvaiheessa) tämänhetkisen tulkinnan mukaan suhteelliset seuraukset voisivat olla jopa 5% globaalista liikevaihdosta edeltävältä tilikaudelta, mikä on jo missä tahansa yrityksessä melkoisen merkittävä erä. Vaikka direktiivissä ja sen implementoinnissa on vielä monta mutkaa matkassa, niin tämäntyyppisten asioiden noustessa esiin ajatus siirtyy tulevaisuuteen ja siihen minkälaisia vaikutuksia direktiivillä lopulta on sekä sijoittajan, yrityksen itsensä että tietysti ympäristön ja ihmisoikeuksien kannalta.
huomautus: juridiset termit eivät välttämättä mene täsmälleen oikein, mikäi juristien silmään jokin asia pistää. Koitan ajatella käytännön kannalta ja yksinkertaistaen
Ruotsissa oli myös yksi ympäristötapaus, eli enemmän kuin yksittäisestä on kyse:
Translaten läpi: " Fågelsjön tutkimusmatkalle osallistuneet havaitsivat viime viikolla, että Stora Enso kaatoi luonnonarvoltaan arvokkaan ja suojeltujen lajien metsän Hälltjärnen itäpuolella Härjedalenin kunnassa. Aukiolla oli 180-vuotiaita havupuiden kantoja, kun taas vanhimmat kaadetut puut olivat noin 330 vuotta vanhoja. Selkeällä haavoittuva ja vapaahenkinen pikku orkidea kasvoi polviin asti. Aukion reunalla oli vapaasti valaistu metsäsienen tuoksuinen punkki – laji, joka on myös maailmanlaajuisesti punaisella listalla."
Kyseessä myös uuden toimitusjohtajan testi, jossa hän joutui kovaan paikkaan. Mahalasku syntyi.
Taisivat lukea nämä terveiset.
Kyllähän näitä tulee jokaisella toimijalla. Jos puun ostajalla on esimerkiksi 50 korjuuyritystä urakoitsijaketjussa, jolla jokaisella noin 10-20 kpl koneketjuja. Työmaita on 50 000 kpl, joista alan normien mukaan käydään tekemässä laadun valvontaa n. 3% kohteista. Yli 95% jää taka-alalle, jos ei esimerkiksi metsänomistaja reklamoi.
Kaikille arvoketjussa työskentelevälle ohjeistetaan ympäristövaatimukset, ja näitä seurataan. Puun ostajat vaativat korjuuyrityksiä toimimaan näiden arvojen mukaan, mutta volyymien ollessa niin uskomattoman suuret, vaatisi työmaiden täydellinen valvonta tuhansien korkeakoulutettujen ihmisten valjastamista tähän hommaan.
Ymmärrettävästä syystä laatu jää toteuttajan näkemyksen, ja taitojen varaan. Se ei silti tarkoita että tällaisessa tilanteessa olisi hyväksyttävää se että “meku-kuski” ei ollut tietoinen kohteesta.
Puun ostaja ulkoistaa kaiken; leimikon suunnittelusta puun korjuuseen sekä kaukokuljetukseen. Ketju on niin pitkä, että sitä on käytännössä todella vaikea valvoa mitä siellä tapahtuu. Käytännössä ainut tapa on luottamus ja tarvittavan säännölliset laatutarkastukset.
Iltalehden artikkeli kertoo mielestäni aika kuvaavasti millä asenteella hommia on tehty:
»Tukkienkeräilykone ajoi sen joen yli viereiselle hakkuualueelle ja hävisi sinne hakemaan tukkeja. Myöhemmin kun hän [kuski] oli palaamassa, niin pysäytin ja kävin jututtamassa häntä. Kerroin, että se, mitä hän on tekemässä, on laitonta, ja aiheuttaa suurta tuhoa. Hän sanoi, että ”voisit ottaa nuo rintaliivit pois, ennen kuin tulet minulle juttelemaan”.»
Kuvottavaa touhua. Toivottavasti jälkiseuraamukset ovat sen verran mittavat, että tuollaiselle perseilylle saadaan stoppi. Ja hatunnosto tuolle biologille, joka yritti tuon tahalisen ympäristötuhon estää.
Itse en muuten suomalaisiin metsäyhtiöihin sijoita. Näiden lafkojen touhusta on vastuullisuus niin kaukana, vaikka viherpesua innolla yritetäänkin aina tehdä.
Kyllä, volyymit on valtavat. Tässä tulee nyt mieleen se Buffetin toteamus: “It takes 20 years to build a reputation and five minutes to ruin it. If you think about that, you’ll do things differently.”
Uhanalaiset raakut taistelevat hengestään: ”Niiden sisuskalut ovat aivan ruskeat” – Kuvat kertovat karmean totuuden (iltalehti.fi)
Mainehaittaahan tästä tulee. Toivottavasti raakut ei kuolleet turhaan.
Yhtään Ensoa puolustelematta, mutta eikö tuo ole ihan tämän päivän muottiin osuva tuo heidän tiedoituksen taso? Ehkä heilläkin selvitellään asiaa. Eikö ole parempi ensin tutkia ja sitten hutkia eikä toisin päin? Jos ja kun heillä ei tästä ole sen parempaa tietoa ollut itselläkään. Liian nopealla kommentoinnilla päästettäisiin vain sammakoita suusta ja siitähän jotkut tykkäisivät.
No joo, kriisiviestinnän ABC on toista mieltä. Jos et itse ota tilannetta haltuun, toiset tekevät sen puolestasi ja silloin on vielä vähemmän kontrollia asioihin.
Stora Enson metsäjohtaja kävi paikan päällä Ylen livelähetyksessä antamassa haastista ja kahtomassa tuhoja. Helppoa foorumeilla on toki velloa ja keksiä mitä olisi voinut tehdä paremmin (jälkikäteen @ besserwisser), mutta hyvä kun kävi.
Kannattanee lopettaa sijoittaminen kokonaan ainakin yrityksiin, missä käsitellään minkäänlaisia materiaaleja. Helsigin sanomat ja suomalaiset yleensäkin ovat ihan omassa luokassaan omaan pesään kusemisessa. Esimerkkinä vaikka 10 vuoden takainen Nokian renkaiden tapaus, jota luultavasti vieläkin pyöritellään jossain oikeusasteessa vaikka kyse oli alunalkaen vain siitä, että Nokian Renkaat lähti mukaan kilpailijoiden aloittamaan käytäntöön missä testeihin läheteltiin parempia malleja kuin mitä lopulta tuli myyntiin. Missään muissa maissa tätä ei nostettu millään tavalla esiin rikossyytteistä nyt puhumattakaan ja Suomessakin ulkomaisten yritysten annettiin toimia vuosia harhaanjohtavalla tavalla ilman, että asiaan varsinaisesti puututtiin millään tavalla.
Samaan tapaan nyt kyseessä olevassa tapauksessa StoraEnsoa syytetään päämäärähakuisesti maan päälehdissä ilman, että on tarkempaa tietoa siitä millä tavalla konkreettisesti StoraEnso olisi syyllistynyt rikokseen tai rikkomukseen. Toistaiseksi uutisointi on tyyliltään sellaista millä lähinnä pyritään muokkaamaan yleistä mielipidettä tiettyyn suuntaan faktoista piittaamatta.En nyt lähde enempää tässä spekuloimaan mihin tällä tähdätään, mutta journalistinen tyyli on helppo tunnistaa.
Toistaiseksi tiedetään, että hakkuusuunnitelmat oli tehty, hyväksytetty, ja joen ylitykseen oli määritetty reitti toisesta kohtaa. Syystä tai toisesta metsäkoneen kuljettaja ei ollut kuitenkaan ajoreitteijä noudattanut. Jos StoraEnso on sopinut työnvalvonnasta puut kaatavan yrityksen kanssa voi olla, että StoraEnso on vastuusta vapaa. Voi olla, että olisi silti pitänyt tehdä enemmän. On lapsellista vetää johtopäätöksiä nyt nähdyn perusteella kun yksityiskohdat eivät ole tiedossa ja tutkimukset ovat kesken.
Jokihelmisimpukoita arvellaan olevan suomessa 2,2 miljoonaa. Jos ja kun tästä saadaan kunnon kohu aikaiseksi, niin en ihmettelisi jos jatkossa simpukankuoria löytyy suurinpiirtein jokaisesta lätäköstä missä jonkin sortin vesirakentamista tai maanmuokkausta on suunnitteilla samaan tapaan kuin tällä hetkellä liito-oravan ulostetta tuntuu ilmestyvän kuin tyhjästä alueille missä rakentaminen uhkaa paikallisen asukasyhdistyksen virkistysalueita tai suurmaanomistajien intressejä.
Asiaa ei ole tietysti syytä vähätellä, mutta StoraEnson syyttäminen tästä nyt tiedetyn perusteella ja nähdyllä tavalla ei ole millään tavalla perusteltua ainakaan ennen kuin on jotain konkreettista näyttöä siitä, että kyseinen firma on laiminlyönyt velvollisuuksiaan asiassa rikoksen tunnusmerkit täyttävällä tavalla. Olisi mukavaa jos tälläkin forumilla nähtäisiin enemmän keskustelua mikä perustuu enemmän tietoon ja todennettuihin faktoihin kuin puhtaaseen tunteen paloon ja mediassa luotuihin mielikuviin.
Veikkaan, että tässä tapauksessa tulee. Ja vastaavasti on varmasti toimittu useita kertoja, nyt vaan Storan harmikseen jäätiin kiinni.
Luulisi, että vastaavan kohua varten olisi selvä strategia, että miten toimitaan, nyt ei näytä siltä. Osaamaton johto.
”Simpukkateurastus” nousi uutiseksi maailmalla (iltalehti.fi)
Kunnia meni, mutta maine kasvaa